"Jag vill ge miss Margaret Schlegel Howards End."
Hon kan inte menat det.
Det var länge sen vi sågs, mr Wilcox.
- Han är ett odjur utan känslor. - Nej. Han är ganska fantastisk.
Du älskar mig väl? Det är fel att vi låtsas.
Vi har mött en fattig ung man. Hur kan man hjälpa honom?
- Porphyrion är i stor knipa. - De går snart i konkurs.
- Vart ska ni? - Vad ska jag göra där?
En påminnelse om vår flytt.
"Jag lämnar huset på Ducie Street..."
"Det ska hyras ut årsvis." Ska jag tacka ja eller nej?
- Tacka ja. - Då var det bestämt.
Vår ras håller på att förfalla.
Vi kan inte besluta om nåt litet, hur ska det gå med nåt stort?
Det är de små sakerna som man grubblar över, inte de stora.
Jag tänkte på hur far flyttade till ett nytt land vid 40 års ålder.
Och vi klarar inte ens att byta hus.
- Kan du inte följa med? - Nej, jag överlåter det till dig.
- Men gör inget förhastat. - Det finns inget förhastat att göra.
Det är snällt av er, men det blir nog inget av.
- Inget hus passar oss. - Har ni bestämt er att avböja?
- Inte precis. - Låt oss i så fall börja.
Är det en ny bil? Jag förmodar att den är vacker.
- Tycker ni om den, Crane? - Väldigt, ma'am.
- Är den ångdriven? - Nej, jag ogillar ångdrift.
Naturligtvis. Är de inte snabbare? Jag läste...
- För tillfället... - Tack, Crane.
- Potentialen i förbränningsmotorer... - Ångdrift har ingen framtid. Förlåt.
- Får jag? - Jag klarar mig.
Trams. Låt mig hjälpa er.
- Hur visste ni att han heter Crane? - Vi har åkt runt med mrs Wilcox.
Er hushållerska heter Mazy. Jag vet allt möjligt.
- Hur mår Evie? - Hon är ute med Cahill.
Det är inte roligt att vara så ensam.
Jag arbetar på dagarna, men står inte ut ensam i huset på kvällarna.
På mitt absurda sätt är jag också ensam.
Det är förödande att lämna sitt hem. Jag minns inget innan det.
- Helen och Tibby föddes där. - Känner ni er också ensam?
Fruktansvärt.
Ni sa nyss...
Åh, bara struntprat om möbler.
Ni är inte så opraktisk som ni låtsas.
- Jo. - Ni besvarade mitt brev omgående.
Jag vet när nåt bra stundar.
Jag vill titta på huset och diskutera saken med Helen och Tibby.
Ni får ett svar via brev.
Visst. Entrén.
- Den har stengolv. - Ja.
Det är en bibel som Charles tog hem från boerkriget.
- Här röker herrarna. - Vilken lycka!
Tycker ni om det?
Visst vill man göra det bekvämt för sig?
- Ja. Är de Cruikshanks? - Gillrays.
Ska vi titta på övervåningen?
Är möblerna från Howards End?
Nej. De möblerna är i huset i Oniton.
Har... Förlåt. Vi talar om huset, inte om möblerna.
- Hur stor är salongen? - 9 gånger 6,7 meter.
Nej, vänta, gånger 7 meter.
- Miss Schlegel. - Ja.
Miss Schlegel, jag tog hit er under en falsk förevändning.
Jag vill tala om nåt allvarligare än ett hus.
- Jag vet. Jag menar... - Ni vet?
Nej. Jag menar... Jag menar...
- Miss Schlegel. - Ja.
Skulle ni kunna tänka er att dela mitt...
- Är det troligt? - Mr Wilcox, jag förstår.
Jag skriver till er efteråt, om det går bra.
- Miss Schlegel... Ni förstår inte. - Jo då!
Absolut! Ja.
Jag ber er att bli min fru.
Jag vet. Jag trodde det. Jag vet.
- Är ni inte förnärmad? - Hur kan jag vara förnärmad?
- Jag är inte från er krets. - Det är ni inte.
- Jag är mycket äldre än ni. - Ja.
Mr Wilcox, ni tar andan ur mig. Ni behöver inte övertyga mig.
- Det trodde jag. - Absolut inte.
Jaha...
Jaha. Ska vi se på resten av huset?
- Kanske inte i dag. - Naturligtvis.
Ni ska få brev från mig. Vi ska resa till moster i Swanage.
Tack.
Adjö. Och det är jag som tackar er.
- Ni kan säga nej redan nu. - Men jag har inte...
Jag hyr i alla fall ut huset till er på samma villkor.
- Jag lurar er inte gällande det. - Självklart inte.
Ni får ha kontakt med mitt ombud.
Jag skulle inte tränga mig på som hyresvärd under...
Då det kanske skulle kunna göra er illa till mods.
- Ni förstår vad jag menar. - Ja, men jag tänker inte på det.
- Jag ser till att bilen körs fram. - Det vore snällt.
Jag har bara en fråga.
Åh, jag undrar... Jag undrar om hon tackade ja till huset.
Jag hoppas att hon inte gjorde nåt förhastat.
Jag också. Jag också.
Tackade du ja till huset?
- Står vi kvar på ruta ett? - Inte precis.
Vilket mysterium. Kan du upplysa oss?
Moster Juley, ber du Annie om te?
Vi måste prata om hus och kommer ner efteråt.
Mr Wilcox har friat till mig.
Så typiskt en änkling. De är fräcka nog-
- att välja en av sin första frus vänner...
Men du har aldrig... Du har inte...
- Jaså? - Nej, nej, Meg! Gör inte nåt sånt!
- Gör det inte. Jag vet... Nej! - Vad vet du?
- Vi skulle ändå träffas... - Det är inget sånt!
- Vad är det med dig? - Meg...
- Sätt dig. - Jag sätter mig om du gör det.
Det är en underbar känsla att veta att en riktig man bryr sig om en.
Jag har känt och tyckt om honom länge.
- Har du älskat honom? - Nej.
- Kommer du att göra det? - Ja. Det är jag ganska säker på.
- Har du bestämt att gifta dig? - Ja.
Vad har du emot honom, Helen? Du måste försöka berätta.
Ända sen Paul.
- Vad har mr Wilcox med Paul att göra? - Han var där.
Den morgonen när jag kom ner till frukost-
-och såg Paul så rädd.
Han hade inget att gömma sig bakom, jag insåg att det var omöjligt.
Personliga relationer är viktigare än yta.
Jag känner till mr Wilcox brister. Han är rädd för känslor.
Han bryr sig för mycket om framgång och för lite om det förflutna.
Andligt sett är han inte lika ärlig som jag.
Räcker det?
Nej. Det gör bara saken värre. Du måste vara galen.
Jag vill inte att han eller nån annan ska vara hela mitt liv.
Det finns massor i mig som han aldrig kommer att förstå.
Och i honom finns massor, i synnerhet saker han gör-
- som alltid kommer att vara dolda för mig.
Han har många egenskaper som du avskyr, som gör allt det här möjligt.
Jag har allt svårare för att se ner på dem som garanterar min inkomst.
Jag tänker inte rätta honom eller förändra honom.
Jag söker endast förening.
Det är allt.
Jag har inte tänkt mig att forma en passande make-
-med Henrys själ som råmaterial.
Det vore föraktligt och orättvist.
Nåt skulle gå förlorat.
Han är här! Han är här! Hej!
Hej! Är ni här allihop? Så trevligt!
Mrs Munt, hur står det till? Helen.
- Mr Schlegel? - Kom, Henry.
- Var bor ni, mr Wilcox? - Jag bokade rum på Grand.
- Det är störst. - Victoria har försämrats.
- Vill du äta lunch med oss? - Ja då!
Om ni är intresserad av arkeologi, finns det en romersk ruin att se.
Underbart! Nu ska vi äta lunch.
Jag hoppas att du inte har nåt emot att prata lite affärer i eftermiddag.
Det kan vi göra.
- Hur gick det med Tibby? - Väldigt bra.
Så bra. Vad pratade ni om? Mig, antar jag.
- Nej, om Grekland. - Så bra. Tibby gillar grekerna.
Jag har aktier i en russinodling vid Calamata.
Vilket underbart företag att ha aktier i!
Kan vi åka dig på vår smekmånad? Och äta russin. Är det inte fint där?
- Jo, men dit tar man inte en dam. - Varför inte?
- Det finns inga hotell. - Vissa damer klarar sig utan.
Helen och jag har vandrat i Apenninerna med packning på ryggen.
Jag vill se till att ni aldrig nånsin behöver göra det igen.
- Har du haft en pratstund med Helen? - Nej.
Försök. Jag vill att ni ska bli vänner.
- Vi har alltid kommit överens. - Ja.
Har du inget utöver Ernest Pike?
Helen, kom och spela. Margaret kommer hem snart.
- Vad kan de prata om? - Aktier.
Han vinner Margarets kropp och själ som i "Othello".
Men i stället för katastrofer och förestående död-
- berättar mr Wilcox om sina äventyr inom senapsproduktion.
Tillverkar mr Wilcox senap? Så anmärkningsvärt.
- Han arbetar med afrikanskt gummi. - Ja, men han har aktier i allt.
Det skulle kännas fel med aktier i gummi. Det är synd om infödingarna.
- Du har såna aktier. Det har vi alla. - Jaså? Det visste jag inte.
- Jag kan be din mäklare att sälja. - Jag vet inte.
Det blir nog Caruso.
Kan vi inte ta nåt lite gladare?
Evie ska gifta sig med Percy Cahill. Det kräver en passande hemgift.
- Ja. - Paul kämpar på i Afrika.
- Charles och Dollys kostnader ökar. - Stackare!
Charles ska ärva Howards End.
Men jag vill inte vara orättvis mot mina andra barn.
Du menar pengar! Så dumt av mig. Naturligtvis.
Ja. Eftersom du säger det så rakt ut.
- Jag vill vara rättvis mot er alla. - Var generös mot dem.
- Jag har redan skrivit till Charles. - Hur mycket har du?
- Vad då? Min inkomst? - Ja, per år. Jag har 600 pund.
Du är så rättfram. Vilken fråga att ställa till en man!
Känner du inte till din inkomst? Eller vill du inte berätta för mig?
- Jag... - Ingen fara. Jag vill inte veta.
- Ska inte Charles arbeta i firman? - Vanligtvis, ja.
Men jag har uppfostrat dem att vara självförsörjande.
Om Charles visar sig ha sinne för affärer-
-och mina andra tillgångar-
- så vore han rätt person att ta över efter mig. Om inte...
Jag tänkte inte besvära dig med detaljer.
- Jag vill att du vet... - Det är bestämt.
Ge bort så mycket du kan, vi har mina 600 pund.
Det är en sak till, sen måste jag skriva några brev.
Vad händer med huset på Ducie Street? Vi vill nog inte bo där.
Det blir trångt med dina syskon och när din moster hälsar på.
Jag vet inte var Helen och Tibby vill bo i slutändan. Det beror på.
- När vill du gifta dig med mig? - Börjar det brännas?
- Hallå där! - Det spelar ingen roll, Henry.
Evie gifter sig nog i april, så det blir inte innan dess.
Vad sägs om april för oss också?
Jag klarar mig utmärkt själv, Henry.
Det ser illa ut om din moster ser dig ensam.
Jag går alltid ut ensam. Jag har galopperat över Apenninerna.
Oj, förlåt.
- Det är bara vanligt vett. - Margaret.
- Adjö. - Adjö, min kära.
Miss Schlegel har oss på gaffeln, tack vare dig.
Jag vill klösa ut hennes ögon! Ditt påstående är orättvist.
Rum-ti-foo, Rackety-tackety Tompkin.
Far skulle inte ha drömt om giftermål om Evie var där.
Men du tussade ihop min syster med din morbror Percy för bilåkturer.
Jag ansvarar inte för vad Percy eller nån annan gör.
Vi ligger illa till och måste göra det bästa av situationen.
Jag ska skriva ett hövligt svar, men jag glömmer inte familjen Schlegel.
- Hör du på, Dolly? - Ja.
Så länge de uppför sig, ska vi också uppföra oss.
Men om de blir högfärdiga, monopoliserar min far-
- eller oroar honom med konstnärligt ohyfs-
-tänker jag säga ifrån!
Ja. Och med eftertryck, som mor skulle ha gjort.
Hon var alltid ute efter Howards End och nu har hon det.
- De är värda dubbelt så mycket. - Ge mig dem.
Seså, Len. Du måste skriva.
Det är deras fel, de sa till dig att lämna Porphyrion.
Jag vet inte. En man... De ville bara vara vänliga.
- Snäs inte åt mig! - Jag snäser inte. Jag...
Jag ska skriva. Jag lovar.
- Gå och lägg dig. - Ja, älskling.
- Förlåt mig. - Det är ingen fara.
Kära miss Schlegel. Tack för er omtanke och varning-
- gällande Porphyrion Fire Insurances kollaps.
Jag har följt ert råd och sagt upp mig därifrån.
Jag arbetar nu på Dempster's bank.
Min lön är lägre än tidigare och det är svårare att klara sig-
- men jag är tacksam att ha en tryggad arbetsplats.
Med tacksam hälsning, Leonard Bast.
Så hemskt!
- Hej! - Här är vi allihop.
- God morgon, Helen. - God morgon, mr Wilcox.
Helen har fått brev från den sure pojken. Minns du?
- Stilig, men sorgsna ögon. - Ni sa åt honom att lämna Porphyrion.
Vem sa jag det till? Vem menar ni? Jag har också fått brev.
- Vår vän, mr Bast. - Du varnade honom för Porphyrion.
- Jag minns inte det. - Han sa upp sig.
Porphyrion fungerar inte illa. Varför sa han upp sig?
Vi agerade på er inrådan.
Det kan jag inte ha sagt. Mitt brev gäller Howards End.
Min hyresgäst, mr Bryce, har beordrats utomlands.
- God morgon, mrs Munt. - Men ni sa ju...
God morgon, Schlegel.
- Han får inte hyra ut i andra hand. - Vem, Henry?
Min hyresgäst på Howards End. Jag vill säga upp honom.
Förlåt, men gällande Porphyrion... Får jag besvära dig, Henry?
Du sa att firman var i knipa och vi rådde kontoristen att sluta.
Han följde rådet och nu säger du att firman går bra.
Han har en mycket lägre lön nu.
- På Dempster's Bank. Är det bra? - Ja då.
- Bättre än Porphyrion? - Lika säkert som fastigheter.
Tack. Förlåt mig. Om Howards End hyrs ut...
Man har mer kontroll. Vi borde titta på stället nån dag.
Ska vi åka dit på onsdag och luncha med Charles?
Kom till stan, jag kan visa dig kontoret och sen åker vi upp.
Det vore trevligt, men vi stannar här minst en vecka till.
- Det kan du väl låta bli? - Nej, hon räknar med vårt besök.
- Jag kan prata med henne. - Jag åker inte, Henry.
- Vill du inte se huset? - Jo, väldigt mycket.
- Mr Wilcox, gällande Porphyrion... - Dempster's Bank är bättre.
Ni sa att Porphyrion skulle gå i konkurs till påsk.
De stod utanför Tariffringen då. Nu är de med, det är en trygghet.
Så mr Bast hade inte behövt säga upp sig och gå ner i lön?
- Nej, precis. - Han skrev "lägre" lön.
För nån så fattig räknas varje öre. Det är fruktansvärt.
- Är det mitt fel? - Du är fånig, Helen.
En fattig man har ännu mindre på grund av oss.
- Vem är han? - Ni har träffat honom.
Han är fattig och hans fru dåraktig. Han kan få det bättre. Nej, Meg!
Vi trodde att vi kunde hjälpa honom och se hur det blev!
- Ett litet råd... - Jag vill inte ha fler råd.
Var inte sentimental gällande fattiga. Se till det.
Det är vanlig medmänsklighet.
Jaså? Ni talar om honom som om han vore nåt att se på cirkus.
Det finns 3 miljoner till som han i London. Med familj.
Bör vi inte göra vårt bästa för att hjälpa dem när våra vägar möts?
- Naturligtvis! - Men ni har inte hjälpt honom!
- Nej. Det är omöjligt. - Låt oss inte gräla.
Kära Helen, vare sig ni, jag eller min informatör-
- eller Porphyrion kan klandras för hans förlorade inkomst.
- Ingen kan klandras. - Jo, jag.
Ni är för dömande. Ni har bara lagt er i en okänd mans liv.
- Vi känner honom, Henry. - Den unge mannen...
Han har begått ett misstag, det är allt.
Han slutade utan att ha tänkt igenom om det var klokt.
Har jag missuppfattat nåt? Helen? Margaret?
- Nej. - Jag vet inte.
Vad sägs om att åka till Nine Barrows Down?
Mrs Munt, jag vill prata om nåt som tvingar Margaret och mig till Hilton.
Åh, säg inte det!
De skulle stanna i minst tio dagar till.
Jag förstår inte varför jag håller på så här.
- Varför är du så bitter, Helen? - Jag är en gammal nucka.
Gift dig med honom, det är underbart. Du klarar det, om nån.
- Det finns inget att klara. - Jo då.
Bråka med honom och hjälp honom.
Be mig inte om hjälp eller ens om medlidande.
Från och med nu går jag min egen väg.
Jag ogillar din man och ska tala om det för honom.
Men jag älskar dig mer än nånsin. Det gör jag.
Margaret! Magsy! Är det verkligen sant att ni vill åka nästa vecka?
Inte "vill", men det är mycket att ordna. Jag vill träffa Charles.
Då missar ni resan till Weymouth och Lulworth.
Helen, har du hört det här?
Bra jobbat. Jag bröt isen.
Margaret Schlegel. Jag ska träffa mr Wilcox.
En minut!
Hej, Charles. Hur står det till?
Jag hoppas att min fru... Hur står det till?
Jag bjuder er på lunch efter ert besök i Howards End.
Miss Avery från gården har tagit hand om huset.
Slå er ner.
Det är ett ynkligt ställe.
- Jag skulle inte ta i det med tång. - Det blir trevligt att se det.
Hejsan! Jag kommer om ett ögonblick.
- De klarar sig. - Hönsen eller barnen?
De lär sig, som svalorna på telegraflinjer. Där är en fin kyrka.
Du hänger inte med.
- Vad har hänt? - Vad tror du?
- Är vi redan framme? - Ja.
Otroligt.
Det är låst, Margaret. Vänta, jag ska hämta nyckeln.
- Kan jag följa med? - Nej, det går fort.
Är det du, Henry?
Jag trodde att ni är Ruth Wilcox!
Jag? Mrs Wilcox. Jag?
- Hon blev lite rädd. - Gamla miss Avery!
Jag var inte så fånig som du antyder. Hon överrumplade mig, det var tyst.
- Vem är hon? - En av de anställda på gården.
Om Crane har druckit sitt te, bör vi åka.
Kom och säga hej då. Ge miss Schlegel en puss.
Nej, tvinga dem inte. Det är så jobbigt för barn.
Och farfar, då? Ska han få en puss?
Det har jag inget emot. De är så fina. En puss?
- Tack, Dolly. Hej då. - Hej då.
Dolly är en fin kvinna, men helst i små doser.
Då kan vi inte bo i Howards End.
Med Charles och Dolly en kvart bort? Det skulle jag tro!
Om vi inte kan bo i Howards End eller på Ducie Street, var ska vi bo?
I Oniton. Huset i Shropshire. Oniton Grange, ett fint ställe.
Evie gifter sig där i april, sen kan vi flytta in.
Men vi behåller huset på Ducie Street som extra bostad.
Jacky, varför är du vaken? Är du tokig?
Är det brevet? Till miss vad-hon-nu-heter?
Det är utkast till mitt brev.
"Minskad lön?" Är du galen?
Jag berättade det som var nödvändigt.
- Och om din uppsägning? - Jag sas inte upp.
Kalla det vad du vill.
- Jag vill inte be om välgörenhet! - Du vill ju bara ha ett jobb.
Jag ska skriva själv. Till din bror.
- Det får du inte göra. - Vänta och se.
Jacky.
Kom och lägg dig. Du är sjuk.
Jag ska skriva till miss Schlegel och till min bror. Till vem du vill.
Du ska inte behöva svälta.
- Helen, ska du inte följa med? - Låt mig slippa Evie Wilcox, Meg.
Jag kommer till ditt bröllop. Oroa dig inte.
Framåt!
Kära miss Schlegel. Jag tvekar att skriva igen-
- men ville låta er veta att saker och ting har förändrats.
Min anställning sammanföll med personalnedskärningar.
Som en av de senast anställda, är jag nu utan arbete.
Jag ber om ursäkt för min rättframhet, men kan ni hjälpa mig?
Jag vill inte be om välgörenhet-
- men jag kan inte försörja min fru och vet inte vad jag ska göra.
Hälsningar, Leonard Bast.
- Miss Schlegel. - Hej, Len.
Förlåt mig, mr Bast. Jag måste insistera på...
Charles!
Tack, Charles. Jag kunde ha klart mig själv.
Vi kom fram snabbt.
- Mr Warrington! - Albert! Så trevligt att du kom!
Miss Schlegel! Vi är snart systrar. Låt mig ge er en puss!
- Det är så vackert! - Huset? Jag vet inte det.
Men utsikten är fin. Synd att era syskon inte kom.
Mr Fussel! Vad sägs?
- Ni måste känna er full av vägdamm. - Jag njöt av åkturen.
- Visa miss Schlegel till hennes rum. - Ja, sir.
- Margaret! Se man på! - Det är så vackert här, Henry!
Så bra att du tycker om det. Så bra.
Det är fel del av Shropshire, men det är fint.
Kommer du in? Miss Schlegel vill fräscha upp sig.
- Följ med mig, miss. - Jag vill gå en bit. Kommer du?
- Inte nu. Vi måste hälsa våra gäster. - Naturligtvis, Henry.
- Mr Burton, visar ni mig till rummet? - Visst, miss.
Jaha, min son. Din lillasyster ska gifta sig.
Han är för gammal för henne.
- Är du trumpen? - Nej, naturligtvis inte.
Jösses! Vilka muskler!
Duncan, kom och känn på hans arm!
Han är som Billy Hague! Billy Hague!
Jag gillar inte att pappa ska gifta sig med henne.
Han fick mig att bjuda henne till Simpson's.
- Vad kunde jag göra? - Trams. Det ordnar sig.
Jag har två barn, ett tredje på väg. Han säger att han ska vara rättvis.
Men det går inte i längden.
Pengar är inte elastiska. Vad händer när du får barn?
Eller han? Vi får några aktier-
- men min egen far litar inte på att jag kan sköta hans företag!
Det här var ju ett roligt ämne dagen före mitt bröllop!
- Förlåt, gamla vän. - Ingen fara, gamla vän.
Jag älskar stället, Henry. Jag är glad att det blir mitt hem.
Det är skönt att ha kommit hit.
Det här är ett misstag.
- Ni lovade mig. - Jag hade ingen rätt.
Det är förödmjukande.
- Varför? Ni har inte gjort fel. - Hon bör inte resa.
Jag är inte sjuk. Jag äter gärna en bit mat.
- Det kan vi göra. - Nej, ni får inte betala för oss.
- Bara tågbiljetterna... - Mrs Bast hunger är mitt fel.
Mitt och mr Wilcox. Han måste förstå det.
Försök inte hindra mig.
- Mr Wilcox? Är det så er herre heter? - Inte min herre, men ja.
Henry Wilcox från Imperial and West African vad-det-nu-heter.
- Känner ni honom? - Inte jag.
Vi kliver av på nästa station. Ni ska få tillbaka pengarna.
- Jag kan inte... - Sluta, Len! Snälla!
- Du är en Wilcox nu, Cahill. - Nej, pappa. Jag är en Cahill.
- Jag ville bli en Wilcox. - Det är du!
Skål!
Jag är väldigt nöjd. Vet du hur trött jag är?
Det gick jättebra. Jag är så glad för det, Henry.
- Vilka är de? - Det är för sent för besök.
Göm dig här, så ska jag försöka stoppa dem.
- Helen, vad är det? - Vänta här.
- Vad är det? Är Tibby sjuk? - De svälter!
- Vad har du gjort? - Han har sagts upp från banken.
Hans fru är sjuk av svält.
- Helen, är du tokig? - Ja, kanske det. Men här är de.
Var inte absurd. De svälter inte och det vet du. Det är trams.
Hur vågar du komma till Evies bröllop på det här sättet?
Jag vill träffa mr Wilcox.
Hur står det till, mr Bast? Så märkligt det här är.
- Här är mrs Bast. - Vi ställer till med besvär för er.
- Miss Schlegel. - Dempster's skar ner på personal.
Det är vårt fel. Mr Wilcox får hjälpa mr Bast tillbaka till Porphyrion.
- Förlåt, det här är fel. - Ja, mr Bast. Men det är för sent nu.
Om ni vill konfrontera mr Wilcox, så begår ni ett stort misstag.
- Det vill jag inte. - Jag fick dem att komma hit!
Sänk rösten. Jag kan bara råda er att gå härifrån.
Min syster har gett er en falsk bild av läget.
Det finns ett hotell i byn. Jag gästar er gärna där.
- Han vill ha arbete, inte semester. - Han kommer ingenstans nu. Tyst.
- Det var fel att be er om hjälp. - Det var det inte.
Snälla, vila ut på hotellet. Ni får betala tillbaka om ni vill.
Det här är inte mitt hus. Bjud dem på nåt.
En smörgås, mrs Bast?
Helen, ta dem diskret till Oniton. Jag ska prata med Henry på mitt sätt.
Annars gör jag inget alls. Välj.
- Var det nån från stan? - Du kommer inte att tro mig.
Det är min syster. Jag skickade henne till hotellet.
- Hon tackade ju nej till inbjudan. - Hon kom inte till bröllopet.
Det finns gott om plats här.
- Hon har två skyddslingar med sig. - De kan bo här allihop.
De vill träffas senare. Jag vill prata om dem.
Varför inte nu?
Det är vanskligt, jag vill att du hjälper honom med ett arbete.
Vad kan han göra?
Du har träffat honom tidigare. Han är i knipa.
- Nej, tack. - Ett glas, miss?
- Som en skål för de nygifta? - Jaså? Visst.
- Det var faktiskt gott. - Precis, miss.
- Var har han jobbat? - Dempster's Bank. De skar ner.
Visst, jag ska prata med honom. Gör det inte till nån vana.
- Jag kan inte hjälpa alla. - Jag lovar. Han är lite speciell.
Det är alla skyddslingar.
Jag beklagar, Henry.
Helen skulle ta dem till hotellet i byn.
Det här går inte. Hon kan inte vara här.
Frun, det är bekvämare för er på hotellet.
Är det Henry? Åh, Hen, jag beklagar. Jag...
Jag visste inte. Jag borde ha stannat hemma, förlåt mig, Hen.
- Gratulerar till skyddslingen. - Jag är ledsen.
- Be inte om ursäkt. - Var inte arg. Jag ska gå, Hen.
Varför kallar hon dig Henry? Har ni setts förut?
Setts förut? Har jag sett Henry?
Åh, dessa pojkar. Ändå älskar vi dem.
Är du nöjd nu?
- Jag vet inte vad det handlar om. - Jag förstår ditt intresse av Bast.
- Jag förstår inte! - Inte? Jag har ett förflutet.
- Vi kan slå upp förlovningen. - Henry!
- Ja, Margaret.
- Har hon varit din älskarinna? - Du är lika finkänslig som alltid.
När?
- För tio år sen. - Tio år sen?
Ursäkta mig.
- Jag är så ledsen, Len. - För vad?
Är det han? Mannen som du kände på Cypern?
- Jag borde inte ha kommit hit. - Det borde inte nån av oss.
- Jag var väl desperat. - Vi måste, Len.
- Jag är till ingen nytta för dig. - Ingen fara.
Du är snäll, min Len. En snäll pojke.
- Älskar du mig, käraste? - Ja, jag älskar dig.
Det är ingen fara, Jacky. Sov nu.
Det kostade mig åtta pund att göra er fru sjuk och min syster arg.
Hon ogillar mina metoder, men de gynnar er och mrs Bast.
Jag kan inte tacka er nog. Åtta pund är mycket pengar.
- Jag vet inte när jag kan betala... - Det är mycket för er.
Det är inget för mig. Inget.
- Kan ni tänka er det? - Nej.
Är mrs Bast väldigt trött? Ska jag sitta med henne?
Nej, tack. Hon behöver inte sällskap, hon sover nu.
Det är bättre om hon stannar på rummet.
Vilken sorts kvinna är er fru, mr Bast?
- Ni känner mig nu. Är ni förnärmad? - Nej.
Jag vill inte köpa ert förtroende för tågbiljetter och hotellrum.
Naturligtvis inte.
Jag menar att ni inte låtsas ha haft ett lyckligt äktenskap.
Det är nog uppenbart. Men hon är en bra människa.
Ni kan inte ha nåt gemensamt.
Vi har varandras sällskap. Jag var inte tvungen att gifta mig.
Men då jag har gjort det, måste jag stanna vid hennes sida.
Vad sa er familj?
De vill inte ha med oss att göra.
De höll ett familjemöte och beslöt att bryta all kontakt med oss.
Vilka är er familj?
Mina föräldrar sysslade med handel.
Jag har två systrar, båda är gifta med försäljare.
Min bror är predikant.
Han är familjens överhuvud nu.
- Och era föräldrars föräldrar? - De var ingen alls.
Lantarbetare från Lincolnshire.
Och vad har era syskon emot mrs Bast?
Jag kände till en man, jag visste inte vem förrän i dag.
Jag är fruktansvärt ledsen.
Men för mig gör det ingen som helst skillnad.
Jag klandrar inte er fru, jag klandrar män.
Vi klarar oss om jag får ett arbete.
Då blir det inte så illa.
Jag besvärar mig inte med böcker som förr.
Om jag fick en stadig inkomst, skulle vi slå oss till ro.
- Man slutar tänka. - Slå er till ro med vad?
Bara slå oss till ro.
- Och det skulle vara ert liv? - Vad annars?
Men... Och jag är inte naiv...
Men allt vackert som finns att se och göra, men musik, promenader...
Jag pratade mycket strunt en gång i tiden.
Varför säger ni så?
Jag förstår att man måste ha pengar.
- Ni har fel. - Jag önskar det.
En präst har egna pengar eller så får han lön.
Likaså poeten eller musikern.
Fnasket på fattighuset betalas med andras pengar.
Resten är en dröm.
Ni har ändå fel.
Om ni säger det, så.
Vi är alla vilse i en dimma.
Men män som Wilcox är längre in i dimman än andra.
Vettiga, rejäla engelsmän!
De bygger imperier och krossar allt annat till "sant och vett".
Det är inte verkligt. Det är det inte.
Jag måste vara dum.
Kära nån.
Varsågod.
Käre pojke...
Hur kan du och din syster förstå frestelserna för en man?
Mr Bast, jag måste meddela att mr Wilcox inte kan anställa er.
Jag för över 5000 pund till dig. Ge dem till Leonard och mrs Bast.
Var är Helen?
Det har gått sån tid. Vad ska jag tro?
Jag hjälper dig om du vill.
- Margaret! Är det som vi befarade? - Ja.
Jag skulle skjuta karlen!
Åh, raring! Förlåt mig!